Image provided by: University of Nebraska-Lincoln Libraries, Lincoln, NE
About Danskeren. (Neenah, Wis.) 1892-1920 | View Entire Issue (March 28, 1905)
WKisaisti Eftierfølgelsa Af Thomas a Kempis. (Fottfat.) R. Hvorpaa lan jeg altfaa haabe, hvokpaa kan im sæiie min Lid uden Paa Gudg store Barmhjeriighed og Rande? Thi om jeg end set mig omgiven af gode Men nesier« fromme Brot-m irofafte Vennet, eller lan lcese gu delige BogeV opbyggelige Prædiiener, Salmer og minde lige Vifer - bei hjaslper anstimmen illex mit Hjetie lau sitt ille glcrde sig bei-very dersom Gubs Naade er vegen fra mig; da fidder jeg bog ene, ovekladt til mig selv og min egen Faitigdom Men- - jeg gentager bei s-- der er i den ne Tilftand ingen anden Hjcklp, end tcmlmodig at bie paa Gudg iilbagevendende Naade og ydmygt undettaste fig bnnåi bellige Villic. 7. Jeg bar endnn alt-risi, selv blandt de frommefie ca helligfte Mennefter, fundet ungen, fra hvem Gudg Noa tie ille stundom veg hort, oq i hvig Jnvre Nidickrheben for Gabe Rige ikle nu og da keine-des Baade for og eftik be Henrnklelsegiilfiande, hvotover de hellige have gladct im· have de maatiet qennemgaa Fristelser; thi ingen er flil let til at se Guts, fom itle er bleven foksøgt i Trængsel na Anfasgielie (Sir. 2, 1). Men Trwngsel og Anfæaielic rlcje aliid at være ei Forbud paa nckrforstaaende Trost, cg vi v«de, at tun dem, fom finde-Z tro i Fristelsens Time, » den himmelsie Trost forjckttet. »Don som sejrer, siger Herren, bam vil jeg aive at ckde nf Liviens Tra« («Jol). Aal-. 2, 7). K. Den gubdommelige Trost gives Dis-, for at vi stullc lslive fickrle iil at bcrre Modgang: Frifielsen sendes over ei i ei ille mindre velsignei Øjeined, nemlig for at vi iike flulle blioe hovmodiqe i2. Kor. 12, 7). Jngen af Delene lunne vi 1mdvckte, ih? Djævelen sover itle, og del er endnu lonqi fra, at vi have ovewundci vort egct Kød og Bied. Væt verlor itedse rede til Kamp, km ille op med at raste dia, Hi Vaa alle Tiber er du omringei as Fjender, fes-i celdrig hvile! t Tiende Kapitel Oni Tatnemliabed for Sind-Z Naade l. Hvorfor segn- ru saa meaet efter Hvile, da da dca er født til Arbejdek Eva bettete eftet Taalmodighed til at holde ud under alt det Arbejde og Mva fom er stadt for et Mennefte, da bei-ed dig mere paa Kotfet end paa aode Dage. Zelv Verdeng Besen vilde søae eftcr aandelia Hvile oa Trost, derfom de tendte den; thi den everaaar lanat alle Verdens Werden sont enten ere for fanaeliae ellek uædle, mens de aandeliae ere rene oa Edle da ftantede af litud til de fromme Ein-le, som ftrasbe est-er at vandre i et helliat Levned. Men innen tan til enlwer Tid oa efter eaet Bebaa nndc aandelia Hvile aa Treit; taddanlia Vater det itle lange, for den assoer at Mel-je Da Anferatelse. 2. Hdad der ofte hlndker Studg Naade fra at betone re, er vor Selvtillid ca Lnit til at raste voke eane Herrn. nied den detaf splaende tltatnemmelialted imod Herren Guts aør del imod osj ved at aive os sin Trost da Naadcx men vi aøre ilde imod os fett-, naar vi ilte, ved at tatte l.am derive, aenaive baut, bvad bans er. Thi netop fotdi ri ete ntatnetnmeliae imod litnd oa itle lade bang Gadcr tnnnne tillsaae til del-es Itilde, derfor bliver der en Stand-: nina i den Naadeftrøxm sont tan aekne vilde flulle flnde lse fund-a still iaennem vore Hiertete Den derimod, sont set forftaar at tatle for modtaaen Rande-, bam ftantesj den itedie paa nn: den taaecs fra de itolte da aives til Je vdmnae. st. Men lwrsr aetne iea end ønfter Gilde Trost. laa stiller iea doa itle, at den aanfle ftal lage Anaeretsg Smerte nd af min Ziel: ja, jea vilde hellere undvcere den titles-de, iea nvder i min Betraatninas og Hentytlel fes bedite Timer, end favne et ndmnat Hierte Derfmod er jea altid alad over enlwet Naade af Gut-» iom hjæltser mia til Flidnmabed da Eelvfornceatelsr. Ten, der bar etiaret, baade hvad det oil siae at have Gudg Naade Ia at lavne den, han dil ilte tilftride fisa seid noqet ttlodi. men betende sin eaen Fattigdom oa lslendiglted Nin Guts-, twad little er, oa tiltlriv dia selv, lwad dit er; tat Gud for hans Naade oa tilftriv dia selv alene Slnlden, detfont den tøver med at betone dia, tlf du bar inket fortjent nden Straf. —l. Satt dia ielv nederft, faa tsil du faa den øvekstc Vladgx Det pveklte lan itte bestaa uden det nederlte. Te for litnd ftørfte belliae m smaa i del-es eank Lin-U oa ja mere de forhekliaes, des mere ndmnae de ssslt til tom oa fotfænaelia TWre er der innen Plads i den-S, af Guds Storhed da Herliahed opfyldte, Sjcele; taadden Frnat Hndmod oa Stoltkled, lan itte findes paa der-IS List Tra, ttJi det bat sin Rod i Gut-; deres lwielte Vlt traa er, at Gud maa areå og prises i dem og alle dereg Brodre oa Sollte. 5. Vcet talnemlia for det tingeste fra Gut-, da ital han give dig det stsrftex lad bint date dig ligesaa dyn lsart sont tsettel Da se vi hen til Giverens Storhed, hvots ledeö lan da nagen Gave fotelomtne os ringe? Hvad den allerhsjeite givet, et altid stott. Ja, var det endog tunge Strasse han paalagde os, vi burde dog vcere tat nernlige detfot sotn for gode Gavekx thi alt hvad Gud tilladet at komme over os, tienek ttl vokt bedfte. Hvo sont snsier at beholde Guds Naade, han Vase talnemlig, naar han hat den; og naat den ftatageö hom, maa han viere taalmodig oa bede indetltg, at den maa gengtveshacm Ellevte Kapitel. Mangeltrtltne,menfaaVennerafKristi Kurs 1. Kviftus hat manae Belendete, sont gerne ville re gere med dam, men taa, sont vtlle beste Korset med dam; mange, sont ville trittes af hom, men faa, som vtlle ltde med hamz mange, lom vtlle gaa med ham ind i Gefiel-abs huset, men fau, som vtlle folge ham ud l Ortenens En tomhed Menge folge villtgt med Jesus til det Sied, hvot Bindet sbeydes (Lul. 24, 26), men faa gaa med ham der den, her Ltdelsetnes Kalt ltal uddtttles (Mat. 20, 22l. Menge pttse han« Undetsetningen men faa vtlle dele Kot — sets Forsmcedelse med hom. Mange elste Jefus i Med gangs Dage, rose og velsigne ham, saalcenge hans Naades Sol stinner paa dem; men naar han en liden Stand for tader dem, eller der Iommet en Sky for Solen, saa blsoe de for-sagte, og der er da ofte ingen Ende paa deres Klaget 2. De derimod, fom elsie Jesus for hans og itte for der-es egen "Stnld, de velsigne ham i Smekte som i Glcedc; naar de cengftes, ille mindre, end naat be trostes af hamx ja, de ville vedblive at velsigne hom, selv om hans Trost gansle udeblev. Saa meget formaar den tene Kcerlighed til Krissus, fordi den ikte er blandet med nogen Eaennhtte on Egenkærliashed Ln hvor forstellige ere ikke de, der san ledes elsie Jesus, fra dem, der bestandig spørge efter Trost, bestandig tun tænte paa Deres eget Gavn og Vindinxh lige sont Daalejem der kun arbejde for Lonnens Stint-. Men tan man vel spørge -- - hvok i Beiden finde-Z det Mcnnesle, sont er villiaf til at tjene Gnd for intet? Findes et saa Vnnt Mennesie, da er det en Sjceldenhed. som tan ligness med en kostelig Perle, der maa hentes langt borte fra med stor Ulejlighed. 2 Qm et Mennesie end aiver alt sit Gold-« bott, Dei er des-a intel; am hnn aar streng Bod, det er aog kun lidet: om han har Alverdens Kundssabek, dej bjazlper ham ittex om han ndnwrker sia red de ftørsfe Dyder on inderligste Frcynhed, han manalek bog Ineget. HvilkeR Det ene for nnd-ne. Og hvad er Vette? Dei er, a! han, efter at have forladt alt, oafaa forlader sig selb, naar bort fra fig felu og ikke tager Inindste Egenkærligbed med fig, og at han, naar han hat ajort alt bette, ertender, at han dir-g intet hat nim, eftet Herren-:- ert »Nam- J have gjort alle de Tina, der erc befaledc eher, faa fiaer1 vi ere unhttige Tie nere« fLuL 1T, Im. Naar et Mennefke aør bette, da fø let han sia vel saftig on siner med David: »Im er enfmn oa elendig« sSalme 2:"s, 1s5); men alliqevel er innen einem innen 1næatigere, innen friere, end han« fcm hat forlart alt, siq felv med, oa Tat sig nedersi. Tolvte Kapitel. Lotsen den tonaeliae Vej til Hinilern l. ,,V:l nrnen lomnie ester miq, ban sorneate sit-« seht ksa taae sit Rot-J Da snlne sitin,« siaer Herren tMaL ist, Lit. Tette tntlecs mange at oære en l)aard Tale: nten noor ine get lxaardere oil det itte viere at børe de sidste Ord, Jesui oil tale til de vantro: »Gaar dort, J forbandede, til den eviae Jld, som er beeedt Dicedelen oa bang Ennle!« lMaQ ils-, th. Nu belwoe doa innen at foriasrdess over den baar de Tale oin den eviae Fordommelse naar de villiat børe den milde Tale om Lotsen lndiat tage derek eaet Fean op da ndmngt eftersølae den strre Korkdraaer. Tbi naar lian tommer iaen til Tom, da slal storsetik Tegn aabenbarek naa Hinllen lMaL 2·t, Mk oa alle Korsetg Venner, sokn have strasbt at csterselac Kristh, stiille da trcede sriniodirle for Dommeln L. Hvorledeg tan du doa olrre banae sor at tafxe Kot-set naa dia, da den, sont berrer det, saa sitlert ffni aaar til Gudg ltirninelsle Riae J Korset er Ver-en mod Titevelen oa alle Fjenden i det er Frelse on evia Zalizt lkedz men nden Ftrrsel er der inaen Frelse for Tierlein intet Haab om et ediat Liv. Taa dcrfor dit Kors paa tg føln Jesus-, saa stal du indaaa til Lioet. Lider du med Fleistils, da slal du onsaa lterliaaørezs meo hain tRoin N, l?). Il. Korset er allevezine fasrdiat til dia Da venter VII oneralt. Ztunrsom nil In snle tin sorladt af (ttnd, stun dom scktter din Illceste dia i Prooelscng Stole, oa stilndoxn dil du vasre bia selv til Binde-, nden at tunne finde non-II Middel til Trost da Hllsoalelsex nien saa lcenae Gno Vit, maa dn holde nd. Tet er haan Villie, at di oasaa stille-: lasre, hoad det nil sine at sorae nden at tnnne finde Iris-it. Daa det vi aanste stillle unterlaste oH darn. 4. Men better du villiat th Flor-Z, da Vil Jtorset til Genaæld bcrte dia oa søre dia til det lasnaselgfnldt at traaede Maal, hvor alle Lidelser villc ophøre; inen dette Maal findes itte betriebe. Brerer du derimod risrivillict Kot-sei, da sordolsler dn selv din Bnrde oa desvaerer dil endnsi niere; da doa inaa du holde ud. Tit lan vel last-— et Flor-Z sra dia, men sillert vil du finde et andet, sont inaastc er endnn tnngere. . I. Hvorledeg tror du at lnnne nndaaa, hvad inlsst rindeliat Menneste hat tnnnet nndaaa«? Hat der været no gen Helan i Bei-deri, soni ittc bar hast sit Rote-? Vor Her-re Jesus siristng var selv aldria noaen Time her pu-: Jorden uden Lidelse oa Smerte: det bnrde ltann sotn lxan selv stark, at lide oa derester indaaa til sin Herliglied tht Ist 2())· Hele han«- Liv var Flor-:- on Treenasel, on dn M have Fred on Glasoek Du liedraaer dia selv, dersom In tror at tnnne undaaa TraknaseL esterdi bele dette jnrdiste Lin er fnldt af Elendiahed: ja, jo stnrre aandelia Frei-: aann du anr, des tnnaeie Florg oil du ssnde paa din New tl)i jo meee Lænaselen efter det bimrnelsle Fadeeland til tagen deiz niere piner den ncerværende lldlændighed da. 6. Don er det Mennneste, sont saaledeg tmnaeE, itte uden Trost og Hnsvaletsez thi paa det Kors, som beereci i Taalmodighed, vvtse de herligste Frugter. MedenJ Nennestet oilliat bøjer sig under Lotsen sorvandles nun-Z Sorg til Glæde, hans Mishaab til Frimodighed, og jo mere Asdet ssvcetles ved Lidelse, desto mere stntles Aan den ved guddommelig Trost. Ja, det tan endvg ste, at et Mennesie tan blive saa stæktt til at bære Modaang Un Bei-helfe at det itte en Gang attraat at befries derfra, af Ftygt for at blive mindre behaaeligt for Herren. Men detteopnaar ingen ved sin egen Kraft; det er alene Guts Naade i Krista, sotn formaar at udrette saa meget i det stribelige Mennesle, at det tomrnet til at elste og attraa, «hvad det as Naturen hader og afslyen 7. hold dig sont en god og tro Kristi Tjenee rede til mandig at beste den Herres Kors, som as idel Kerliglied til dig, døde Korsets D-d. Bat fattet paa at bcete megen Modgang og mange Planet i denne elendige Verden, thi du vil visselsig ille undgaa dem, hvothen du end vender dig; der et intet Stjulested, hvor du itte sinder dem. Dct enefte Mlddel til at udholde dem, et at biete dem med Laalmodighed Tom med Glaede herrens Kalt, dersom du vil verre hans Ven og have Del i hans Rande, og over lad til Gud at trsste dig, naat hanö belejlige Tid kom men Din Sag et det tun at taale og itte agte den mer Vcrrende TidsTrængsel mod den Herlighed, som stal when-: bares paa dig (Rom 8,18). 8 Du bør være fuldelig fotsvisset om, ai det sande L·v be staat i at dø, i daglig at afdø fra sig felv og fra Verdenz thi førfi naar et Menncsie saaledes dok, begynder han at leve for Gud. Der er iniet i denne Verden saa frelsende for et Mennesie, kniet, der saaledes gar det stil ket til at opfatte de himmelste Ting og gribe det evige Liv, fom Kors- og Lidelfe for Kristi Slyld. Og stod det til dig selv at vælge enten at lide Trængsel for Krifii Etle eller at vederkvæges med Kristi Trost, saa burde du foretrækle det førstez thi derved vilde du gøre sikrerc Frem gana i aandeligi Liv og naa til størft Lighed med Krisiis oa alle hans hellige. O. Endelig bør vi være ovetbevifte om, at dersom der aaveis nogei for oor Helliggøtelfe og Frelse aavnlige:e end Karg og Trængsel for Kristi Skyld, da havde vor Frelser disselia ikie undladt at lære os dei baade med in deliae Ord ca ved sii Elsempel Men saavel Disciplens.-,x der allerede date i hans Folge, som de andre, der Vildst følae ham, hat han givet den udtryklelige Anvisning, sit» de stullc bære Fiorfei. ,,Hvo som vil komme efier mikH lstal forneate fta seld og tage sit Kors op og folge mig ani s-, L-) Naak vi derfor have gennemforslet alt DA; genuemlæii alt faa bliver dei dog derved: »Bei bar as ai! indam. til Gnds Rige gennem manae Trænafler« lAN Gek. H, 22). E -———( O )——— Tredje Bog. Lin den indre Trost. Borste-Kapitel Lad Gudalenetale til os! l l. Tal, Herre, din Tjener hørerl Jeg er din Tie ner, undervis mig, at jeg maa lende dine Vidnesbyrdl ll Zank sk, Il; Solme 119, 125). Bøj mit Hierte til dine Ort-, og lad din Tale falde som Tun paa min Sjæil Jeneliterne fagde en Gang til Moses: Tal du til os, aa oille vi hørez inen lad Gud itle tale til os, thi san do vi tZ Moseb. 20, 19)· Saaledes figek jeg til-J, Herre, nei, itle sauledes; men som din Profet Samuel, bedcr jeg ndmygt og inderligt, at du, Herre, vil tale til mig, iaa vil jeg, din Tjener, horc. Jlle Moses, ej heller notien anden af Profetetne tale til mig, merk du, Herre, min Gild! Thi du et Profeterneå Los du hat indgivet dem, lwad de have talt; du kan alene, nden dem, give mig en fuldtommen Undervisning, men de tunne uden dig slet intct ndrette. Ordene lunne de vel fremspre, men Aanden tunne de itte meddelez deres Tale tan Vel klinge lifligt, men naar du tier, tan den -·:kle antcknde Hjettei. De lcere Bonstavem men du leitendeer den. De fremspre dine Hennneligbeder, men du bicelper os til at opfatte dem. De fortnnde og rine Bud, men du give: og Kraft til at holde dem. Te vife Vejen, men du ftnrler den fvaqe Fod til iit vandre den. De vande, men du giver Verka De raabe i Tret, men du giver din Aand i Hjektet til at fotstaa, hvad der rat-thes 2. Lad derfor itle Moses tale til mig; men du, Seite min Wild-, du evige Sandhed, tale til m-?g, at jen itle ital do oq blive uden Fragt, hvillet visielig maa ste, dersom Ordet tun hat lydt for mit Dre, men ikle antændt tnit .Hjerte! Tal du til mig, at ilte det Ord stal blive mig til Tom, fom jeg hat hort, men ilte handlet efter, ten-di, :nen ilie eliket. Tal dn derfor til mig, Herre, din Tjencr ktørerx tol, du hat det evine Livg Ord; tol, paa det min Zicrl tcm vorde trostet, mit Hier-te forbedret, og dit hel: Iige Naon looet og pkifet i al Evighed. Andet Kapitel Gnrsssrbereliflige, menljjtanqeville ilte høre dem. l. Ulin Zon, ltør mine Ord; de ere lifltge oa bei l ge oa overaaa lanat de lærdes Ftløat on de vifegs Vigdom Te LIE, im taler, cre Aand on Lin (Jot). CZ, t";.«sl), og kun ne jtle dasnmesk eftcr jardtfle Vigdolnskrealer, ej heller maa de mjcitnuneii til fcstfastmelia llndcrlwldninkL men der flal oasre Zttlhed i Ejaslen og from jJZannqbed, naar de slnllc her-III Eaa sinkt Herren: o-( jea fvarcn Ja falta er den, fom du undervifkr, o Muh, oa lærer din Lon, for at stafsc lmm Hole fra De Onde Tage, saa han ille m Tnnrjter Um Jortscn Z. Tot er min, vedblivcr Herren, sont fra Benutle sen af bar lasrt Brutman hvad de flulle tale, og indtil bettl- Lojelvlil lmrer jen illr ils ul lale tIl alle Mcnncssees men manae have døve Tun na forhcrrdede Hjekter. Man ae beste hellen- Vrcden end Wut-, folge hellem hvad der be hager der-gi- zløtx end hvad Der behager Gub. Verben lover rlnae timelige Gover; og alle kap per om at tjrm Den. Jeq lover state evige Gover; on Menneflenes Hierter farblivc fløve og ligegyldige. Er der nogen, som lyder hg tjener mia i alle Ting med faa ftok Jver, som de lyde og tjene Verden og dens Herre? For en ringe Fordels Stle løber man langt, men for det evtge Livs Styld vil Inin neppe løfte Faden fra Jor den. Om nogle faa Stillinget sttides man, for en abe tydelig jokdisl Ting anstrender man sig ofte Dag og Nai; men —— o Standsell s-- del dyrebareste Klenodie, det ufors gcengelige Gode er man for lad til at atbejde en Time for. Skam dig, du dovne og udsuelige Tjener, at Verdens Born arbejde langt mete rastlos paa deres egen Fort-erwele end du paa det evige Liv, jage med meget starre Jvet efter Forfcengelighed, end du efter Sandhed. Og bog ere hine ofte blevne stussede i deres Forhaabninger, men mine For jættelfer have aldrig bedraget nogen, sont scettet deres Lid til dem. 3. Jndsltiv derfot mine Ord dybt i dit Hjerte og ovetvej dem flittig, thi i Provelfens Time vil du ikke kun ne beftaa uden dem, og da vil meget, som du nu ikke for ftaar, blive dig flatt. Paa tvende Maader plejer jeg ct besagt dem, jeg elster: ved Trængsel eller Trost; ligefaa formaner jeg dem paa tvende Monden enten ved at straf fe dem for deres Syndek, eller ved at opmuntre dem til at vokge og forfremmes i Hellighed. ,,Men derfom nagen ht rer mine Ord og foragier dem, saa har han den, sont dømmer sham paa den yderste Dag« (J-oh. 12, 47——48). 4. Saaledes taler Herren til mig, og jeg sparen Ja, du alene er god, hellig og tetfaerdig, o Gudl men hvad er jeg, at jeg vover at tale med dig? Jeg er den ringeste af alle Tienere, en ussel Orm, langt ringere og uglere, end jea kan udsige. O, kom mig ihn, Herre, at jeg iniet er, intei hat og sintet formaar! Du alene er alt, hat alt Da formaar alt; o fyld mit Hierte med din Naade, lad iike din egen Stabning gaa ioni dort fra dit Aafyn! Hvotlei ledeis ital jeg kunne kcempe mig igennem dette elendige Liv, dersoin din Naade og Barmhjertighed ikke gasv mig Kraft da Sthrke dertil? Vend ikke dit Aashn fra mig, tøv iike med at drage ind si mit Hjette, lad ej din Trøst udeblive, at min Sjcel ikke ssal liane Jorden, naar den er uden Rean Last mig, o Herre, at vandre ydmhg og stille for dia: du er mit Lns og min Visdomx du alene iender mig. fom jea i Sandhed ek, og har kendt mig, før jeg fødtes til Werden ia før Verdens Grundvold blev lagt! Tredie Kapitel. Hvdiledeg Gud lærer os at væretaalmo diaeog atkæmpe mod de onde Begærligheder. i. Herre, min Gud! Som jeg fer, er Taalniodig hed inia saare fornøden (Hebr. 10, 3i3); thi deite Liv er fnldi af Gcsnvordighed, og hvor meget jeg end sirceber ef ier Fred oq Hvile, kan jeg dog ikke blive fra for Kors cg Flamn Z. Ja, saaledeg er det min Sønl Men jeg vil hel ler inacnlunde, at du her paa Jorden skal søge en Frev, som er fri for alle Pwvelser; derimod vil jeg, at du dg saa ital iro, at du besidder Fred, naar du Prøves i Kurs ca Trasnafei. Sig ikke, at du ej kan udholde de timelige Irrt-nassen ihi saa spørger jeg dig, hvoriledes du da tan ker at tunne udsholde de evigeZ Af to Onder bør man altid doelge det mindste; sirceb derfor at udholde hine, for at undgaa dksse. Tro ikie« at Verdens Born have tun iaa eller smaa Lidelsserl Du vil finde det Modsatte, ser om du underspaer de res Liv, svm tilsyneladende leve aller lnkkeliafi. P« Men, siger du maasie, de have faa mange Glaeder da leve saa ganste efter deres egen Villie, at de ikke læage fmiderlia Mærie til deres Lidelfer. Lad værel men hvor lcknge mener du, at deite vil vate? Se, de, det leve hver Daa i Heriiahed og Gliede, fotsvinde som en Røg (Luk. M, M; Salme :?6, 20), og ville i Evigheden ikke en Gang i Erindksinaen kunne nyde de fvundne Dages Gbceder. Ja, allerede liernede nhde de ingen Fredt ethvert af deres Gle »degbceaere er blandet med Malurtdraaberl Og dette er iikke andet end Retfaetdighedz thi da de tun spge vilde da steilegløse Glieder, saa kunne deres thelser iike vcere uden Blitsel Da Bitiekhed. ! 4. Dei-for, min Son, lad dig aldrig lede af dit H eriegs blinde Begcerligheder, føa ej din Glcede i Verden, Ifersniaa al dens Forfængelighed og Tant, faa stal du finde en ria og uudtøminelig Kilde til Trpft og Gliede-. Da jo mere du forsmaar den Trost, Verden given desto fukdcre oa saliaere Trøft vil du finde hos mig. Men det Jil ikte falde dia let saaledes ganske at opgide Verdens Trost; det vil koste dia manan Kamp og mange mismo Idiae Time-U den gamle Bank vil fætte sig derimvd,n1en den kan overvindes ved en m) og bedre Vanez Kødet vil jfttide simod, men det kan befejres af Aanden; den gamle kSlanae dil lckaae dig uiallige Hindringer i Vejen, men han itan fnrjages ved Bøn oa Paakaldelfe af mit Navn, og ved Ivirtiomi Llrlsejde i min Tjenesie kan du sparte ham Ad iannam iil dia. « « . « Smme .« ».—.—-—« . — — -- ...... ,-»————4--- — Gode Bogen som anbefalest Mikjam Rosknbllum. Eis Fort-ums m ipvistc Kredi 125 Sidek, «- Omilag, 25 Gent-, indbuaden sc Semi .Maktykcu i St. Audkklvs. ei via-dem sen ftp-ie Kh·ke. W Give-, i Omflag V Seins, iudbunden 40 Tuns Maktykctne i den lutherste Kitte. Omspk m «Iysk. 224 smaa Sidey ins-banden i Chitttngsbind 40 Senkt Bcn HUL En jstethndik Joktclling fes Krisis Tib. Eu Amerikos bedste Liset. If Les-is Wollen II Dunst IS Bill-. Mitten Pris, Inst indbuudeu, III-. Din Brodes-H Blods c- Iottcllins, sou- siilbret Rief s Oriemen, sengstenbe es hinreisen Pan Deus us R. I Madsen. 174 Sum, i Omstsz 40 Gesti. iHecken et mit Skjvld. e- katkaiug, spm stitvkek s ktistelige Liv i Ausland lso S» i Omfh Zör, kahl-. soe. Alle Bøqer sent-es vortofrit. Bett-sinnen pedes indiendt san met med Vesiillmgetk Ftnmkikei wahrnqu vom IBeu1nng. Tantih Luther-an Publjshiug House, Blau-, Nebraska Vend om og se sidex Der kmdek De en Amon ce om salmebsgek, som der beratet sig erlese.